PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Na zem, sakra!
Sofiane!
Chyťte ho!
Ahoj, Sofiane, já jsem Victor. Pomůžu ti, jestli chceš...
Ahoj, Sofiane, já jsem Victor.
Rád ti pomůžu, jestli potřebuješ...
Ahoj, Sofiane, já jsem Victor.
Dělali jsme to, a ona volala mý jméno! Hrozně hlasitě!
„Sofiane, nepřestávej!“
Chyťte ho, sakra!
- Do prdele! Co je s tebou? - Do háje!
Tak říkám: „Hele, vím, že jsem dobrej, ale zklidni...“
Nekecej a běž!
Rychle, chyťte toho hajzla!
Ahoj, Sofiane...
- Hajzl! Za to zaplatí! - Dělej, uhni!
Sakra! Tak vstaň!
Cos dělal? Do prdele!
Zdrhejte!
- Parchante mizernej! - Tamtudy!
Honem! Dělej.
Chyťte ho! Kde je ten hajzl?
Kde jsou?
Uhodnete, kdo je ta holka?
Vanessa Tarpitová?
Koho to zajímá?
Bastien a jeho parta nás kvůli tobě zabijou!
Klid, nic se neděje.
Nic se neděje?
Porveš se a chrstneš jim do tváře inkoust?
- Přiznávám. - Kyliane, řekls, že mu to řekneš.
Jo, „Kyliane, řekls, že mu to řekneš“.
Nech toho!
- Mluvíme vážně. - Pohněte.
Hele, Sofiane!
Naoko jsi v pohodě, ale víme, že doma je to tvrdý.
Sofiane!
- Už s tebou nechcem kámošit. - Jo, v podstatě...
- Jo? - Jo.
Jsi fakt vymaštěnej.
Sofiane, přestaň!
- Co to děláš? - Nic. Běž dál.
Nic?
Půjdeš říct poradkyni, že to nic není.
Co uděláš, když nepůjdu?
- Co udělám? - Přestaň!
Co udělám?
Nech mě.
Sednout!
Řekni, co se stalo!
- Nic jsem neudělal. Byl jsem... - Řeknu jí to já.
Byl drzý. Tečka.
Proto jsem musela být hrubá.
Kolikrát ti mám říkat, že studenty nebijeme!
Jsi školní dozor, ne polda!
Děkuju.
Promluvíme si později, Kaino.
Prosím, Kaino!
Ty dveře.
- Zavři je, děkuji. - Je šílená!
Takhle to dál nejde, Sofiane.
Tvůj bratr utekl, a to je hrozné.
Hulvátství to neomlouvá.
- A přestaň s těmi zápasníky! - On neutekl. Jasný?
- Vím, že neutekl. - Dobrá.
Ale řekni mi, jak tě mám dál podporovat.
Zabránila jsem tvému vyloučení. Chci tě mít tady
pod dohledem, ale...
Už nemůžu dál.
Možná byl omyl věřit ti.
Myslíte, že já vám věřím?
Ani vám ani nikomu jinýmu. Jasný?
Dobrá.
Musíš se mnou mluvit, Sofiane.
Vážně ti můžu pomoct.
Jako jste pomohla Laurine?
Pomohla jste jí, a teď si užívá v nemocniční posteli.
U mě to bude stejný, nebo byla zvláštní případ?
Našels mé citlivé místo.
Když zatlačíš, bolí.
Kde myslíš, že skončíš?
Každopádně ne tady.
Máš problém?
Ne. Mám jít na oběd s poradkyní.
Jak že se jmenuješ?
Victor.
Řekni mi něco, Victore.
Nějakou dobu mám pocit, že mě někdo sleduje.
Když se otočím, jsi tam ty.
Začíná mě to srát, jasný?
A nasranýho si mě nepřej vidět.
Vím, že vylepuješ letáky, abys našel bratra.
- Můžu ti pomoct... - Tak počkat.
Myslíš, že bych chtěl pomoct od takovýho paka?
Magora, co se ani neuměl zabít?
Ještě se zmiň o mým bratrovi,
a zařídím tvou sebevraždu sám.
A nebude to jen pokus.
Mélanie.
Mélanie!
Baví tě dostávat nakládačku.
- Nech toho. - Čeho?
Vím, že mý jizvy žereš.
Říká se, že seš vůl, ale je to daleko horší.
Správně. Nikdo se nechce se mnou bavit.
Já jsem sama, protože chci.
Ty máš dva trapný kámoše a celá škola se ti vyhýbá,
protože jsi psychopat.
Pojď. Zašukáme si.
Kolik máš času?
Moc ne. Mám něco důležitýho.
Naštěstí s tebou je to vždy rychlovka.
Zvětšily se, viď?
Už musím jít.
Počkej.
Sejdem se zítra večer?
To nejde. Máma bude doma.
Nemyslel jsem... Můžeme jít ven.
Ven?
- Co je s tebou? - Nic...
- Co je s tebou? - Co je s tebou?
- V sedm večer? - Ano.
Jmenuji se Luisa Manjimbeová, je mi 16
a jsem v třetím ročníku střední školy.
Kreslím odjakživa a ráda bych chodila do vaší školy,
protože chci svou vášeň změnit v profesi.
Řekněte mi tři věci, kterými se lišíte
od jiných uchazečů, kteří chtějí na naši školu každý rok.
Jsem mladá černoška z předměstí.
Chci vyprávět svůj příběh skrze své umění.
Dobře.
Povězte mi o svém obraze.
Tento autoportrét zkoumá, jak jiní lidé vnímají barvu kůže.
Takže abychom vás přijali, hrajete ženu ze Západní Indie
s kapkou afro-feminismu, která unikla ze sídliště?
Je to tak?
Sakra, Luiso.
Příprava na pohovor chce spoustu práce.
Jenže nikdy nebudou tak hnusní jako vy.
Musíš makat.
Musíš přinášet oběti.
Jinak budeš u mě i příští rok.
S vámi tu určitě hnít nebudu.
Tak jo.
Dobrá. Nashle zítra.
Díky za pomoc.
POHŘEŠUJE SE - REDA KADA (18 LET) KONTAKTUJTE MĚ
Chci si jen promluvit.
Nemám ti co říct.
Takhle vypadám díky tobě,
tak poslouchej, protože to nebudu opakovat.
Nezbili jsme tě z úcty k tvýmu bratrovi.
Ale nepleť se mezi nás, jasný?
Reda chtěl pryč, tak šel.
Nemáme s tím nic společnýho.
Oba nás odkopl. A byl můj nejlepší přítel.
- Tvůj nejlepší přítel? - Jo.
Jsi bez něj docela šťastný, co, Bastiene?
- V tom svým tanečním ohozu... - Cože?
Jsi kapitán toho trapnýho týmu.
Vytahuješ se na jeho skútru.
Hele. Bacha na pusu.
Neviděl jsem tě, Rodrigu. Neschovávej se za kámoše.
Neser, nebo tě zničím, i když mě to těšit nebude.
No jasně.
Víme, že pro potěšení máš Rodrigua.
Hraješ si na chytráka?
Hajzle!
Debil.
Mami, to jsem já!
Ahoj.
- Cos provedl tentokrát? - Cože?
- Nic. - A tohle je co?
- Co asi? - Myslels na svou matku?
- Kdyby to našla na ulici? - A myslels ty na Redu?
Jsou to čtyři měsíce.
Nenapsal, nezavolal.
Nepřijde ti to divný?
- Něco se mu stalo, tati. - Přestaň si vymýšlet.
Víš, že Reda utekl už dřív.
A to, jak o tom mluvíš, tvou matku zraňuje.
Kdo jsi?
Kdo sakra jsi? Co chceš?
Jsem Obé.
Proč mě sleduješ?
Jsem tu kvůli tvému bratrovi.
Kvůli Redovi? Kde je?
Pomoc!
Je tam někdo?
Pomozte mi!
Redo!
Kde je?
Kde je? Cos mu udělal?
Poslechni mě, a můžeš ho zachránit.
Zítra večer přiveď někoho...
na osamělé místo.
O čem to mluvíš? Koho mám přivést?
Někoho, jehož smrt nikoho nepřekvapí.
Zítra večer, Sofiane.
Počkej.
Počkej!
Pro Redu.
Fajn, uklidníme se.
Ztište se! Vezměte si učebnice.
Rychle.
Vy nemáte věci, Kado?
Ne?
Pane Wanderwelte,
přečtěte prosím poslední kapitolu.
Posloucháme.
„Tato skutečnost,
sama o sobě nicotná,
bude pro Rastignaca branou ke strašnému smutku.
Stmívalo se. Vlhký soumrak mu jitřil nervy.
Pohlédl do hrobu a uronil poslední slzu mládí.
Slzu posvátného citu z čistého srdce.
Když takové slzy dopadnou na zem,
jejich třpyt doletí do nebes.
Rastignac zůstal sám.
Popošel pár kroků na nejvyšší bod hřbitova
a rozhlédl se po Paříži,
křivolace rozložené po obou stranách Seiny.
Jeho oči téměř dychtivě prodlely
mezi Vendômským sloupem
a Invalidovnou,
kde žila smetánka, k níž chtěl patřit.
Věnoval tomuto činorodému úlu
pohled, který z něj jakoby vysával med předem,
a pronesl tato velkolepá slova:
,Odteď je mezi námi válka.‘“
Hej, sebevrahu, měj trochu sebeúcty.
Než si Victor osuší slzy,
kdo mi řekne, o čem ten text je?
Ahoj.
Kdes byl, člověče? Všude jsem tě hledal.
Počkej.
Prosím!
Omlouvám se, jo?
Co jsem včera řekl...
Nemyslel jsem to tak.
Co je můj bratr... Nejsem ve své kůži.
Vylučují mě, flákám se.
Koukni se na mě.
Plivu na lidi, jako jsi ty, co mi chtěj pomoct.
A nevím proč.
Každopádně...
Promiň.
Sofiane!
Je to milý, ale nemusels se mnou až domů.
Nesnaž se téhle konverzaci vyhnout.
Vyhnout se čemu?
Bastiene, už jsem ti řekla,
že nejsem typ, co tě bude sledovat při tréninku.
Nebudu tě líbat před tvými přáteli.
Jo, vyjádřila ses jasně už na začátku.
Já jen myslel, že by to časem mohlo být vážnější.
Proč to musí být vážné?
Nevím, tak to bývá, když jde o city, ne?
Příští rok změním školu a ty to víš.
Neměli jsme si začínat a vázat se.
To nebyl můj plán.
Proč musí být vztah něco negativního?
Nejsi jediná, kdo má plány nebo nějaké ambice.
Vždycky jsem to tvé kreslení podporoval.
I tu novou školu a vůbec.
Nedělej, že tě brzdím, když tě podporuju, Luiso.
To je pravda.
Nevím, co říkám.
Omlouvám se, ty děláš všechno správně.
Ne.
- Nedělám. - Ale děláš.
Kdybych dělal, představila bys mě babičce.
Mohl bych tě líbat na veřejnosti a...
možná bychom spolu spali.
Aspoň mě představ babičce.
Umírám touhou se s ní setkat.
No tak, prosím! Každý ví, že ovládá vúdú.
Co?
Vážně, Luiso.
V čem je problém? Za co se stydíš?
Za nic se nestydím.
Chráním tě.
Jak se zmíním o babičce, zmlkneš.
Proč to nechápeš? Nechci, abys chodil ke mně domů.
To stačí.
- Jestli to tentokrát nezabere... - Já vím, lásko.
- Přísaháš? - Neboj, bude to dobrý.
Není mi dobře. Motám se.
- Jestli to nezabere, uděláme to po mém. - Ano, přísahám.
Teď se uklidni, ano?
Potřebuju tě. Vážně.
Kdes byla?
Vědělas, že přijde, a šla jsi ven s přáteli?
Nevěděla jsem to. A proč tu vůbec je?
To je popáté, co mu léčíš rakovinu.
Nakukal své ženě, že je posedlý.
Co mám dělat?
- Pojď mi pomoct. - Mám práci, babi.
Pojď mi pomoct!
Uděláme, co obvykle. Zabere to dvě vteřiny.
Duch nevěrnosti, to určitě!
Babi, mám sucho v puse.
Zdravím, Hervé.
- Dobrý večer. - Dobrý.
Je každým dnem krásnější, babi.
Radši ji zamykejte, než vám ji někdo ukradne.
Jasně...
Bože, já hořím.
Vyvstává mi studený pot, babi.
To nic.
Luiso?
Můžeš mě držet za ruku?
- Začneme. - Pojďte blíž.
Díky.
- Strašně to páchne. - To bude dobrý.
No tak.
Klid.
Opusť tohoto muže, duchu.
Nikdo tě tu nechce. Opusť tohoto muže, duchu.
Babi, žádal jsem o malý rituál.
Opusť tohoto muže, duchu. Nikdo tě tu nechce.
Babi, bojím se!
Opusť tohoto muže, duchu. Říkám ti, nech ho.
Opusť tohoto muže, duchu.
Babi!
Nikdo tě tu nechce. Opusť tohoto muže, duchu.
Babi?
- To nic. - Určitě?
To bude dobrý.
Opusť tohoto muže, duchu.
Takže to jsi ty...
bláznivá stařeno.
Co se děje, babi? Předstírá to?
- Opusť tohoto muže, duchu. - Co je to?
Bláznivá stařeno, myslíš, že mě zastrašíš?
- Opusť ho... - Dost.
Sklapni, mrcho!
Opusť tohoto muže, duchu.
Babi!
Říkám ti, nech ho být.
Opusť tohoto muže, duchu.
Babi, co je to?
- A máš to, babizno. - Na co čekáš, babi?
- Opusť tohoto muže, duchu. - Vypadni odtud!
Opusť tohoto muže!
- Pomoz mi! - Dělej něco, babi!
Dobře. Drž ho.
Babi, běž!
Honem, babi!
- Pusť mě! - Rychle!
Opusť tohoto muže.
Luiso, není mi dobře!
- Není mi dobře. - Babi!
Co mám dělat?
Je to zlý sen, babi.
Ale Hervé. Zachránila jsem vám život, ne?
To je pravda. Jste světice, babi.
Kolikrát mě zachráníte?
- Kolikrát bude třeba. - Děkuju mockrát.
Podle doktorů byla ta rakovina neléčitelná.
- Děkuju mockrát! - Najdeme vám byt, ano?
Najdeme palác pro vás a vaši princeznu.
Ano, dobře, děkuju.
Nebojte se, Hervé má všechno.
Nové byty, staré byty, domy...
- Ona ví. Tak my půjdeme. - Dobře dojeďte.
Mám brát něco na spaní?
- Ne, nic. - Nic?
Budete spát jako mimino, uvidíte.
- Ještě jednou díky. - Sbohem.
„Nové narušení...
Nezasvěcenec posedlý duchem.“
Myslela jsem, že posedlí mohou být jen zasvěcenci.
Víš, při jeho léčbě jsem použila příliš mnoho rituálů.
Stal se přecitlivělým na energie.
Neměla jsem zajít tak daleko.
- Udělalas to pro peníze. - No...
Mám radši rozdávat letáky?
Myslíš, že tě živím ze své mizerné penze?
A kupuju ti módní oblečení?
Jsi moc fajnová pro školu, pro tohle sídliště...
- i na to, abys to tu převzala. - To jsem nikdy neřekla.
Chci si jen sama vybrat, co budu dělat.
Myslíš, že si můžeš vybírat?
Něco ti povím.
Za lidi, jako jsme my, vybírá život.
Kam chceš vylepit ty letáky?
Chceš vidět něco super?
A co?
Uvidíš.
- Je to daleko? - Ne, jsme tam.
To je nádhera.
Chodíval jsem sem s bráchou.
Je perfektní.
Co musím udělat?
Strč ho.
- Cože? - Cos říkal?
- Strčit ho? O čem to mluvíš? - Zabij ho.
- S kým to mluvíš? - Nikoho zabíjet nebudu.
Jestli ho nestrčíš, tvůj bratr zemře.
Sofiane, co je s tebou?
- S kým to mluvíš? - To nemůžu.
Co nemůžeš? O čem to mluvíš?
- Nemůžu ho zabít. Nemůžu. - Cože?
- Ty mě děsíš. - Zůstaň tady!
Jestli ho nestrčíš, tvůj bratr zemře. Chyť ho.
Počkej, nemůžu...
- Chyť ho. - Victore!
Buď tvůj bratr, nebo on!
Dokonči to.
Vím, je to těžký, ale je to pro Redu!
Udělej to pro bratra!
Máš jedinou šanci!
Nemůžu.
Život za život.
Pro záchranu bratra musíš jeden obětovat.
Dělej, Sofiane.
Co kdyby to byl můj?
Co kdybych obětoval sebe?
Co kdybys vzal život mně?
Babi, jsi v pořádku?
Poslední dobou přibývá klientů. To není normální.
- Kdybych dokončila tvé zasvěcení... - Dnes ne.
- Prosím, dnes večer ne. - Cítila bys to jako já.
Něco je ve vzduchu.
Blíží se něco zlého.
Dnes večer musí někdo zemřít.
No tak, skoč.
Do toho, Sofiane.
Reda se dozví, cos pro něj udělal.
- Přísahej, že ho zachráníš. - Zachráním.
- Přísahej! - Přísahám.
Ale potřebuju vraždu.
Ne. Dost!
Ne, Victore, sakra!
- Nech mě! - Nedělej to. To není řešení!
Proč ses vrátil? Co tady děláš?
Nech mě skočit!
Musíš skočit, Sofiane!
Vražda! To je jediné řešení!
Ale sebevražda není vražda!
- Cože? - Sebevražda není vražda!
Obé?
Obé, je to pravda?
Odpověz, sakra!
Obé!
Chtěl jsem skočit ze střechy.
Ty hajzle, chtěl jsem skočit!
Neznám všechny odpovědi!
Cože?
Starám se o duše zavražděných. Transportuji je.
Svět smrtelníků.
Svět mrtvých.
To je vše!
Cože?
Potřebuju vraždu, abych se vrátil domů, než zmizíme.
Já a Redova duše.
Redova duše? Jak to myslíš?
Kde je Reda?
- Kde je můj bratr? - Je se mnou.
Chceš ho vidět?
Sleduj.
Pomoc! Pomozte mi někdo!
Nedělej to, prosím.
Přestaň!
Dost!
Nikdo se to nedozví, přísahám. Nikomu ve škole to neřeknu.
Ne!
Redo!
Redo...
Tys ho zabil.
- Zabils ho. - Ne.
Jen jsem přišel pro jeho duši.
Tu ještě můžeš zachránit.
Tak se seber!
Tady bydlím.
Jdeš domů?
Viděls, co já?
Je mrtvý.
Reda... je mrtvý.
Jak to řeknu rodičům?
Nikdo se to nedozví.
Já to vím.
Musím jít.
- Sbohem. - Počkej!
Promiň.
Nesnáším dotyky.
Moc mě to mrzí.
Prokrista, Victore! Víš, kolik je hodin?
- Vážně jsem se bála! - Promiň.
Podívej se na sebe.
- Co se ti stalo? - Nic.
Ne, Victore, počkej.
Tak dohoda nezněla.
Musíš mi říct, co se děje. Nemůžeš mě odbýt.
Nenuť mě být otravná matka.
Byl jsem s kámošem. Stačí?
S kámošem? To je dobře!
- Jak se jmenuje? - Sofiane.
Ruším?
Něco jsem dělal.
Jsi v pořádku?
Ano.
Co jsi zpět z nemocnice, maluješ, když ti něco je.
A teď maluješ.
Nedává to smysl, ale dobře.
Jsem v pořádku, neboj.
Prý jsi ve třídě plakal.
Dobře, že jsi konečně přiznal, že jsi divný.
Jen tak se můžeš spřátelit.
Tak čau.
Zbláznil ses? Máma spí.
- Prosím, pusť mě... - Ne, jsi cvok.
Mélanie...
Chcípni, jasný?
Prosím, co se stalo?
Jednou navrhneš něco normálního, a vykašleš se na mě?
Je to jinak.
- Prosím, pusť mě dál. - Za koho se máš?
Myslíš, že za tebou poběžím, když si mě všimneš?
Vůbec tě nezajímám a ty nezajímáš mě.
Cože?
Přestaneme se vídat.
Počkej. Co to říkáš?
Mélanie, kdo je to?
Nikdo, mami. Běž zas spát.
Běž.
Dobrá, tak pojď.
Pojď dál.
- Vsadím se, že už je doma. - Ano, právě se...
Promiň, že jsem tě obtěžovala.
Neobtěžovala. Je v pořádku?
U něj je občas těžké to poznat.
Zachovalas klid?
Znáš mě.
- Byl s kamarádem. - S kým?
Se Sofianem, myslím.
Dobře.
Zítra s ním zkusím promluvit.
Netroufla jsem si tě požádat, ale díky.
- Děkuju. - Nemáš za co.
- Zavoláme si zas zítra? - Ano.
- Dobrou noc. - Dobrou.
KULT VÚDÚ - STRUČNÝ VÝTAH
POUŽIJ KREV K VYVOLÁNÍ BOHŮ
KRVAVÁ PŘÍSAHA VÚDÚ
Padej.
No tak, padej.
- Luiso. - Co chceš?
Promluvit si o podnikání tvé babičky.
Proč mluvíš o mé babičce?
Včera večer jsem na webu
- četl něco o vúdú... - Dej mi pokoj.
O oběti, aby člověk získal, co chce.
- Je to jasný? - Nevím, o čem mluvíš.
- Nech mě... - Je potřeba krev, že jo?
Přiláká bohy, ta je cenná.
Tak mě napadlo, mohla bys skrze oběť místo lidí
ovládat...
boha?
Nevím, co hledáš, ale je to velmi nebezpečné.
Já bych do toho nešla.
Drž se od toho dál, Sofiane.
Věř mi.
Neboj. Jen jsem zjišťoval, co se říká.
Ty a babička jen mordujete koťata...
Dostalas devítku.
Padej z mé třídy. Nemáš tu co dělat, Sofiane.
Obé!
Sofiane, co to děláš?
Obé!
- Počkej! Proč ho voláš? - Obé!
Sofiane.
Smrtelník přemýšlel?
Jo.
Teď poslouchej ty mě.
Máme někoho zabít?
- Tak jo. - Sofiane!
Udělám to!
Ale zabiju jedině
tu svini, co mi zabila bratra.
Nikoho jinýho.
Pomoz mi zjistit, kdo to je,
- a já ho pro tebe zabiju. - Přestaň!
- To neříkej! Nemůžeš... - Co nemůžu?
Pro bratra bych udělal cokoli.
Cokoli.
Nemůžu tu zůstat.
Takže?
- Obé? - Platí.
- Ale musíte složit krvavou přísahu. - Přísahu?
Ano.
K tomu musíte být dva.
Neměl ses zbavit svého dobrého samaritána.
Victore.
Hej!
- Počkej na mě. - Ne!
Victore!
- Nemůžeš mě v tom nechat. - Ne!
Pomůže nám.
Nemůžu zůstat, když chceš někoho zabít.
Myslíš, že chci?
- Včera jsi mě škrtil. - O to jde.
Vím, že když mi ten hajzl přijde na oči,
neudržím se.
Takže tě potřebuju, Victore! Potřebuju tě!
Musíš mi v tom zabránit.
Nemůžeš mu věřit.
Nevěřím mu.
Ale tobě ano, jasný?
Otočíme tu Obého záležitost naruby, jo?
Pomůže nám najít toho, kdo mi zabil bratra, nic víc.
Složíme přísahu, ale nikoho nezabijeme.
Na.
Do toho.
Stiskni mi ruku.
Dělej, sakra!
Jestli se to zvrtne, můžem to zrušit?
Dělej!
Sofiane?
Vraťme se k Rastignacovi.
Narodil se v Angoulême, ale usadil se v Paříži kvůli studiu práv.
Je to mladý muž, který vzhlíží k vyšší společnosti
s překvapením i závistí.
A ukáže nám, že pro dosažení svého cíle udělá cokoli.
Dnes tedy můžeme říct, že slovo „Rastignac“
značí kariéristu.
To vše nás přivádí ke konceptu meritokracie.
Kadu, zdá se, můj výklad tak zaujal,
že možná tu otázku zodpoví.
Promiňte, neslyšel jsem.
Mluvil jsem o meritokracii,
což vám nic neříká, protože navzdory vašemu úsilí
vám vedení umožňuje zůstávat na této škole.
- Vím, co to je. - Vážně?
Ano.
Je to stav, kdy každý dostane, co si zaslouží.
Správně.
Mlátil jste hlavou do zdi, Kado?
To ty potřebuješ mlátit hlavou do zdi, kreténe.
- Pane Bobinete? - Pane?